Marraskuun 15. 1959.
Tekstityksen päiväys: 16.04.2006. Versionumero: 1.1
Suomennos: Cartel, jen187, Dahou, Mevi, Triviani, locomot
Oikoluku: LadyGandalf
Haloo?
Nancy?
- Aivan. Mutta ole rehellinen edes tosiasioista. - Kuka on rehellinen?
Olen rehellinen. Olen rehellinen siitä, mitä kirjoitan.
Kerron jos se on elämänkertani tai kertooko se minusta vai ei.
Elämänkertani olisivat hyvin tylsiä.
Olen yksi asia ja sinä olet toinen. Mielestäni on tärkeää olla oma itsensä.
En tarkoita, että tarvitsisi olla psykoanalyyttinen koko sotkussa.
- Mutta ei saa pelätä. - Niin, ei saa pelätä.
- Olin lounaalla Jimmy Baldwinin kanssa toissapäivänä. - Miten hän voi?
Hän on ihastuttava mies. Hän kertoi uuden kirjansa juonesta.
Hän sanoi minulle: "Haluan vain varmistaa, ettei tämä ole yksi niistä ongelmanovelleista."
Vastasin hänelle: "Jimmy, novellisi kertoo mustasta homosta, joka rakastaa juutalaista."
Eikö se ole mielestäsi ongelma?
Hän katsoi minua ja nauroi, koska tiesi minun olevan oikeassa.
Jos kirjoitat tuollaista, ole edes rehellinen sen suhteen, miksi kirjoitat sitä.
- Emmekö voisi olla vain rehellisiä? - En usko, että oikeasti tarvitsee olla rehellinen.
Mutta älä tule kysymään etelän valkoiselta mieheltä -
kirjasta, joka kertoo mustasta miehestä naimassa juutalaista, -
kun molemmat ovat vielä samaa sukupuolta! Älä kysy minulta tuollaista!
"Ei se ole ongelma, Jimmy. Kaikki tulevat olemaan tyytyväisiä siihen aiheeseen."
- Entä sinä, Truman? Mitä mieltä olet kirjasta? - En ole läheskään niin kiistelty.
En ole! En todellakaan ole. En ole läheskään niin kiistelty.
Hei, täällä Truman. Yritän tavoittaa William Shawnia.
Oletko lukenut New York Timesin etusivun uutisen tapoista Kansasissa?
Haluan kirjoittaa siitä.
Haluan mennä jo tänä iltana.
Luulin jo, että myöhästyit. Ei se mitään. Luulin, että olin yksikseni menossa Kansasiin.
Hyvä että tulit. Olet ainoa, jonka tiedän olevan koulutukseltaan -
- kykenevä tutkimusapulaiseksi sekä henkivartijaksi. - Kiitos.
Nyt olen hermona. Niin?
- Herra Truman Capote ja neiti Nelle Harper Lee? - Kyllä.
- Minne haluaisitte nämä laitettavan, herra? - Voit laittaa ne ovien väliin.
- Mitä kaikkea oikein otit mukaasi? - Vain muutamia asioita.
- Kiitos suuresti, herra. - Ei mitään.
On kunnia saada teidät mukaamme. Toivon, ettette pane pahaksenne kun sanon näin, -
- mutta mielestäni viimeisin kirjanne oli parempi kuin ensimmäinen. - Kiitos.
- Luulin, etteivät ne voisi enää olla parempia. - Kiitoksia kovasti.
Rouva.
Olet säälittävä. Maksoit hänet sanomaan tuon.
- Miten tiesit? - "Luulin jo, etteivät ne voisi enää olla parempia?"
Mielestäni tuo oli hyvä lause.
- Menikö se hieman jo yli? - Hieman kyllä.
- Avaimenne. Allekirjoitus tuohon, kiitos. - Kiitos.
Alvin Dewey, -
Kansasin tutkimuskeskus. K.T.K.
Hei, etsin Alvin Deweyta.
Herra Dewey. Truman Capote, New Yorker - lehdestä.
- Bergdorfin. - Anteeksi?
- Kaulaliina. - Hienoa.
Kiitos. Herra Dewey, milloin voisimme järjestää tapaamisen, jotta voisimme puhua?
- Mistä? - Emme yritä urkkia sisäpiirin tietoja.
Minua ei kiinnosta, nappaatteko tekijän vai ette.
Kirjoitan artikkelin siitä, kuinka tapot saavat kaupungin sekaisin.
- Miten suhtaudutte siihen. - Minua kiinnostaa.
- Anteeksi? - Minua kiinnostaa saammeko tekijän kiinni.
- Ymmärrän. - Kuten moni muukin täällä.
- Tietysti. - Onko teillä lehdistökortti?
- Mikä New Yorker on? Lehti. - Lehdet eivät anna...
Voitte tulla lehdistötilaisuuteen, kuten kaikki muutkin.
Näkemiin.
- Poika oli 16-vuotias? - Hän oli 15. Nancy oli 16-vuotias.
Ja hänenkö ystävä löysi heidät?
- Laura Kinney. - Miten se kirjoitetaan?
Laura taitaa olla selvä. K-i-n-n-e-y.
Mutta pyydän, jättäkää hänet rauhaan.
Huhujen mukaan joukkio meksikolaisia ovat syypäitä.
Hei, George. Mukava tavata taas.
Minulla on mielipiteeni siitä oliko tekijöitä yksi -
tai joukkio, kuten sanoit. Mutta sillä ei pahemmin ole merkitystä -
olivat he sitten meksikolaisia, metodisteja tai eskimoja.
Etsimme syyllisen. Neljä yhteisömme ihmistä on kuollut.
Muistakaamme se.
Länsi-Kansasin maatilakomitea tarjoaa tuhannen dollarin palkkion -
pidätykseen johtaneista vihjeistä. Painakaa se lehteen.
Ja kiitos kun tulitte.
Hän vastasi ovelasti sille miehelle.
- Alatko jo kaipaamaan Alabamaa? - Ei tippaakaan.
- Valehtelet. - En valehtele.
- Huomenta. - Hei.
Osaisitteko sanoa, mistä löytäisin Laura Kinneyn?
- Onko hän tuolla? Tuon pojan kanssa? - Kyllä. Danny Burken kanssa.
- Danny Burke? - Laura?
Kiitos.
Truman.
Selvitän, missä tuo tyttö asuu.
Voinko tehdä sen yksin?
- Sopiiko? - Hyvä on.
Taisin pelästyttää erään ystäväsi aamulla.
- Hän tuli kyselemään sinua, kun kirjoitin. - Inhoat ystäviäni.
En sanoisi sitä noin voimakkaasti. Kunhan he eivät tule koputtelemaan ovelleni.
- Näin ruumiit tänään. - Mitkä?
Cluttersit.
Katsoin arkkujen sisälle.
Se on kauhistuttavaa.
Se lohduttaa minua.
Jokin niin kauhistuttava, se...
Se on helpotus.
Normaali elämä lipuu pois.
Mutta en ole tainnut koskaan haikaillakaan normaalin elämän perään.
- Totta. - Ihmiset eivät suostu puhumaan kanssani, he...
He haluavat jonkun sinun kaltaisesi. Kuten Nelle. Minua he vihaavat.
Minulla ei tule yhtäkään ominaisuutta mieleen, jonka jaan Nellen kanssa. Ehkä miehekkyys.
- Huomenta, Henry. - Huomenta, herra.
- Mennään. - Hei.
Hei, Danny. Olen Harper Lee.
Oliko Nancy paras ystäväsi?
Kyllä.
Miten Danny on voinut?
Hän on aika järkyttynyt.
Mitään kauheaa ei ole koskaan tapahtunut hänelle aiemmin.
Danny oli viimeinen talossa kävijä. Sen takia herra Dewey haastattelee häntä jatkuvasti.
Hän ei ole epäiltynä. He vain yrittävät saada hänet muistamaan jotain, mikä voisi auttaa.
Kaupungin ihmiset epäilevät, että Danny oli mukana teossa.
Niin. Se on ollut todella raskasta Dannylle.
Se on raskainta, kun joku tekee sinusta huomion, -
etkä pysty mitenkään vakuuttamaan häntä toisin.
Jo lapsesta asti, ihmiset ovat luulleet tuntevansa...
Kaltaiseni.
Puhetyylini takia.
Ja he olivat aina väärässä.
Tiedätkö mitä tarkoitan?
Tiedän.
Haluan näyttää teille jotain.
Ehkä saatte tästä paremman kuvan tapahtumista.
- Mikä se on? - Se on päiväkirjasi.
"Danny oli tänään meillä ja katsoimme televisiota. Se oli mukavaa, kun hän oli seuranamme."
"Hän lähti kello 11."
"PS. Hän on ainoa, jota oikeasti rakastan. "
Siinä se.
- Sanoiko Laura "järkyttynyt"? - "Aika järkyttynyt".
"Mitään kauheaa ei ole koskaan tapahtunut hänelle aiemmin."
- Muistan 94 prosenttia kaikista keskusteluistamme. - 94 prosenttia?
Olen testannut itseäni.
- Miten se tapahtui? - Ilmeisesti etsivä Foxyn vaimo oli lukenut kaunokirjallisuutta.
Se on hienoa. Olemme sisällä.
- Olemme sisällä. - Sisällä.
- Tulitte. - Hei.
- Kiitos, että saimme tulla. - Kiitos teille.
Tulkaahan sisään.
Alvin, laita housut jalkaasi. He tulivat.
- Hei, pikku Deveyt. - Hei.
Heiluta sitä ranteellasi.
Käytä koko kättäsi. Enemmän.
Luulet minun vitsailevan, mutta olen tosissani.
Äiti olisi laittanut puolet pullosta. Hänen täytyi ostaa sitä laatikoittain.
Alvin tulee vihaamaan tätä. Minun on lopetettava.
En voi uskoa sinun olevan New Orleansista. Kaipaan sinne niin paljon.
Asuin siellä vain vähän aikaa, mutta äitini syntyi ja kasvoi siellä.
Tiedätkö mitä? Alvin teeskentelee, ettei tunne sinua, -
- mutta tullessasi kaupunkiin, hän luki kirjojasi. - Ei!
Yksi hänen miehistään syö aamiaisen Tiffanyssä Kansas Cityssä, -
koska se on kielletty kirjastossa täällä.
Ja hän sanoi: "Minusta tuntuu kuin ärsyttäisit minua."
Sanoin: "Luuletko minun ottaneen tämän työn ärsyttääkseni sinua?"
Olin kirjoittamassa käsikirjoitusta, jota he kuvasivat koko sen ajan Italiassa.
Työskentelin kuin hullu koko päivän ja menin sitten baariin keskiyöllä -
viemään seuraavan päivän kohtauksia.
Ja Humphrey oli juuri tullut hotellin baariin.
- Humphrey Bogart. - Missä hän ja John...
John Houston.
He joivat joka yö. Tarkoitan joivat, kuin nälkäiset vesipuhvelit.
Olin antanut heille vain loppukohtauksen, kun hotellipoika kertoi, että minulle oli puhelu.
Ja se oli isäpuoleni, Joe Capote. Hän soitti äitini kuolleen.
Lensin kotiin New Yorkiin täysin suunniltani, -
mutta kun pääsin asunnolle, -
saatoin nähdä Joen olevan paljon pahemmassa kunnossa kuin minä.
Hän otti kiinni kädestäni ja sanoi minulle: -
"Puhu."
"Puhu mistä tahansa."
"Mistä asioista tahansa maailmassa."
"Älä välitä kiinnostavatko ne minua kunhan puhut."
Jotta en murru.
Hän ei kestänyt olla yksin ajatuksineen. Se oli liian tuskallista.
Alvinilla on ollut rankat kaksi viikkoa.
Hän ja Herb Clutter olivat hyviä ystäviä kirkosta.
- Marie. - Älä viitsi, Alvin. He ovat hyviä ihmisiä.
Miksi he laittaisivat tyynyn pojan pään alle vain ampuakseen hänet?
Miksi he peittelisivät Nancyn?
- Niin moni ystävistäni haluaisi tavata sinut. - Se olisi hienoa.
Älä huolehdi, koska en aio kirjoittaa tästä ennen kuin kaikki on ohi.
En minä huolehdi. Tiedän huoneesi hotellissa -
ja tiedän, missä asut Brooklynissa.
- Voi luoja. - Taidat juhlia.
Muistatko Nellen käsikirjoituksen, jonka hän lähetti minulle New Yorkiin?
Muistan. Satakieli. Kuin surmaisi satakielen.
- Sanoit sen olleen hyvä. - Ja olin oikeassa.
Hän juuri kuuli, että Lippincott haluaa julkaista sen.
Sepä hienoa. Onnittele häntä puolestani.
- Onneksi olkoon. - Kiitos.
- Tuletko jouluksi kotiin? - Haluan tulla kotiin.
Haluan tulla kotiin. Ajattelin vain, jos he saavat kiinni sen, joka teki tämän.
- Olen täällä kaiketi ensi jouluun asti. - Lakkaan häiritsemästä sinua.
Minä... Älä lopeta.
- Lähdemme ensi keväänä kirjoittamaan, ehkä Espanjaan. - Aivan.
- Lakkaan häiritsemästä. - Jack...
Jack, lupaan meidän lähtevän tänä keväänä kirjoittamaan, ehkä Espanjaan.
Selvä.
- Vaimoni työskenteli siellä myös. - Mitä hän teki siellä?
Siivosi. Teki välillä ruokaa.
Hiljaa.
Liivit tiukalle. Ei ylimääräisiä pullistumia.
Jos olet pukeutunut oikein hänen tullessa kotiin, loppuillan pitäisi olla leikintekoa.
Hyvää matkaa, tytöt.
En voi uskoa, että muistit koko sivun. Luit sen vain kerran.
- Olen koetellut itse... - Itseäni.
- Minulla on 94... - Muistamisprosentti.
- Lopeta tuo. - Lopeta tuo.
Lopeta tuo.
- Eikö tuo ole jotain, Alvin? - Oikein vaikuttavaa.
Kiitos.
- Olen pahoillani. Hän on järkyttynyt. - Minkä vuoksi?
He tietävät, kuka sen teki.
Kaksi miestä. Menivät viime viikolla Kansasin läpi kirjoitellen katteettomia shekkejä.
Kun Alvinin pojat pääsivät sinne, he olivat häipyneet.
Eivät tiedä minne. Ei hajuakaan.
Yhdellä oli sellikaveri, joka ilmiantoi hänet tuhannen dollarin palkkiosta.
Tietävätkö he sellikaverin nimen?
Ei. En tiedä. Alvin tietää.
Ei taida olla sopiva aika kysyä häneltä.
Hän on vihainen itselleen.
Alvin, tule tänne.
- Isä, puhelimeen. - Ei nyt, Alvin.
Hitto sentään.
Tänne sieltä.
Alvin, ei nyt.
Istu.
Isä?
Sinun täytyy soittaa Las Vegasin poliisipäällikölle.
- Alvin, mitä sanoit? - Hän käski soittaa heti.
Tammikuun 6. 1960
- Truman Capote. - Dorothy Sanderson.
Ajattelin, että kovasti työskentelevä miehesi jättää sinut rauhaan tänä aamuna, -
joten toin aamupalaa, uutisia ja kirjallisuutta.
Ystäväni Jack, postitti sen kirjan, jonka halusit ja omistuskirjoitin sen itse.
"Keskilännen neidolle, tasankojen papittarelle, -
keittiön kuningattarelle, ensimmäinen kirjani. Truman."
- Tämä on liikaa. Tule sisään. - Kiitos.
Mene olohuoneeseen. Istuudu.
Täytyy vastata. Se on soinut koko aamun.
Truman, tarkoitin tänne.
Tuo on naisten selli. Se on harvoin käytössä, mutta he haluavat heidät erilleen.
Istutaan olohuoneessa.
Laittoivat sinut naisten selliin.
Onko sinulla aspiriinia?
Jalkani.
Truman?
Olen pahoillani.
Asiassa Kansas vastaan Richard Eugene Hickock ja Perry Edward Smith.
Tuomioistuinta on tiedottanut asianajaja, herra Weeks, -
että syytetyt haluaa luopua oikeudestaan alustavaan kuulusteluun.
Hänen ajatukset ovat muualla.
Herra Hickock, onko tämä toiveenne?
- Kyllä. - Miksi he tekevät noin?
Herra Smith.
Pyysin, että oikeus poistetaan.
- "Poistetaan?" - Merkitään niin.
Siirtäkää vangit.
Mikä on syysi kuulustelun hylkäämiseen?
Tarvitsetko vielä?
Ojenna kätesi.
Voisin tappaa sinut, jos tulet liian lähelle.
Haluaisitko vettä, tai...
Rouva Sanderson lainasi sinulle kirjani.
Hän sanoi meidän saavan tuomarin puolellemme, -
jos luovumme oikeuksistamme.
- Kuka sanoi? - Lakimies.
Kuvasi on epäkunnioittava.
Ihmiset muistavat ensivaikutelman.
Mikä on sinun ensivaikutelmasi?
- Herra Shawn. - Truman. - Kirjoitan kirjaa.
Se on liikaa yksittäiseen artikkeliin. Tämä kaupunki, tappajat ennen kaikkea.
Perry Smith tulee hämmästyttämään teidät.
- Miksi, mitä on meneillään? - Ei paljoa, mutta tiedän. Voin aistia hänet.
Hän on epätoivoisen yksinäinen, pelokas.
Minulla on kysymys. Oletko valmis?
- Onko sillä väliä? - Ei.
Kuinka paljon rahaa voit lähettää minulle? Ja kuinka nopeasti saat Dick Avedonin -
tänne ottamaan kuvia?
- Kenelle hymyilet juuri nyt? - Hymyilen sinulle.
Dick on kuuluisa muotikuvaaja. Maailmankuulu.
Pääsenkö muotilehteen?
Ei ole vaaraa huonosta kuvasta.
Kumpi oli läheisempi, äitisi vai isäsi?
- Mitä? - Kumpi oli läheisempi, äitisi vai isäsi?
Molemmat.
- Oletko puhunut heille? - Kyllä.
Kummalle puhuit ensiksi?
Perry-kulta, näytät hirmu hyvältä.
Se oli hyvä. Voitko näyttää tatuointisi rinnassa?
Mistä Perry sai maalaussarjan?
Valamiehistön jäsenet, oletteko tulleet päätökseen?
Kyllä, sir.
Syytetyt, nouskaa.
Perry Edward Smith ja Richard Eugene Hickock, -
teitä syytetään neljästä ensimmäisen asteen murhasta.
Oletteko tehneet yksimielisen päätöksen?
- Kyllä, teidän korkeutenne. - Mikä on päätöksenne?
Syyllinen kaikkiin neljään syytökseen.
Oletteko yksimielisesti päätyneet tuomioon?
- Kyllä, teidän korkeutenne. - Mikä on päätöksenne?
Kuolema.
Minun täytyy nähdä hänet ennen kuin lähdemme.
Perry.
He aikovat siirtää sinut Lasingiin tänään.
Ja sinun täytyy muistaa pistää minut vieraslistalle.
Muuten en pääse tapaamaan sinua.
Autan löytämään kunnollisen lakimiehen sinulle.
Tarvitset oikean lakimiehen valitusta varten.
He veivät Dickin viime yönä.
Ja sinun on saatava hänet tekemään samoin, -
ja laittamaan minut vieraslistalle.
Ja minä mietin, "Missä perhe syö?" Tiedäthän?
Kurkottaako kätensä kaltereiden läpi ja aterioi kaikkien kanssa, jotka ovat pöydän ääressä?
- Nelle, kudos on... Tapa linnut, niinkö? - Aika lähellä. Kiitos. - Upeaa.
- Kuka on kustantajasi? - Lippincott.
- Se on lasten kirja? - Kyllä. - Ei, se kertoo lapsista.
- Kyllä. - Olen kuullut paljon siitä.
- Hyvä. - Onneksi olkoon. En edes tiennyt hänen kirjoittavan.
Hän on surullinen ja ujo. Ja hän on kauhuissaan.
He ampuivat koko perhettä kasvoihin haulikolla.
Ja mietin aluksi, että pelkään näitä miehiä. Aioin juosta suoraan kotiin.
Oikeastaan, perheen veli...
Hänen nimensä on Kenyon.
He laittoivat tyynyn hänen päänsä alle ja ampuivat häntä kasvoihin.
Aivan kuin olisivat laittaneet häntä nukkumaan ja sitten ampuivat hänet.
Tämä on mahtavan rakkaustarinan alku.
Niin. Truman rakastunut Trumaniin.
Kirja, jota kirjoitan palauttaa hänet ihmisyyden pariin.
Se on kirja, joka minun on aina pitänyt kirjoittaa.
Hän ei ole oikeastaan kirjoittanut sanaakaan vielä, -
mutta hän sanoo sen olevan vuosikymmenen paras tietokirjallisuus kirja. Joten...
Mitä sinä olet tehnyt?
Ja kerron teille, -
olin Marilynin asunnossa juuri viime viikolla juttelemassa elokuvista, taiteesta.
Viimein minun oli pakko sanoa hänelle se, että -
neljästä teoksesta hänen seinällään kaksi oli ylösalaisin.
Saisinko uuden, kiitos?
Vastaus kysymykseesi, seuraan Aamupalaa Tiffanyllä, asettaen eri vaihtoehtoja.
Keksien jatkuvasti uusia tapoja kirjoittaa.
- Tietokirjallisuus novellia. - Onko sinulla aihe? - Kyllä.
Yöllä marraskuun 14. kaksi miestä murtautuu maataloon Kansasissa ja murhaa koko perheen.
Mutta miksi he tekevät sen? Kaksi elämää esiintyy tällä tilalla.
Hiljainen, konservatiivinen elämä, ja näiden kahden miehen elämä.
Eläimellinen. Erittäin väkivaltainen.
Ja nuo elämät lähenevät toisiaan tuona verisenä yön.
Vietin viimeiset kolme kuukautta haastattelemassa jokaista, jota se väkivalta kosketti.
Kulutin tuntikausia juttelemalla tappajien kanssa ja kulutan enemmän.
Koska tämän tapauksen tutkiminen on muuttanut elämäni.
Se on muuttanut näkemykseni lähes kaikkeen.
Ja uskon sen vaikuttavan samalla tavalla lukijoihin.
- Joten etsit heille uudet lakimiehet. - Heitä odottaa teloitus kuuden viikon päästä.
He tarvitsevat jonkun kenen kanssa väitellä onko se oikein.
- Selvä. - Ja minäkin haluan nähdä heidät elossa.
Minun pitää kuulla heidän kertomuksensa.
Mutta ole varovainen mitä teet saadaksesi haluamasi.
Etsin heille lakimiehet.
- Truman, etsit itsestäsi lakimiestä. - Ei, etsin heille lakimiehen.
Siinä on eroa.
Vankilanjohtaja ottaa teidät nyt vastaan.
Me pärjäämme hyvin poikiemme kanssa.
Suihku kerran viikossa. Ruokimme kunnolla.
Syötämme Perry Smithiä kohta sairaalassa, jos hän ei syö.
- Koita saada ruoka maistumaan hänelle. - Anteeksi, mistä puhutte?
Hän ei ole syönyt kuukauteen. Hänellä ei ole oikeutta tappaa itseään.
Se on kansalaisten oikeus. Osavaltion kansalaisten.
Ja heille minä työskentelen, kansalaisille.
- Kukaan ei kertonut minulle. - Niin, hän ei syö.
- Koska saan tavata hänet? - Katsotaanpas.
- Miten olisi jos tulisit kello 15:00, torstai iltapäivällä? - Ei.
Siitä ei ole hyötyä.
Minun pitää nähdä heidät nyt.
Ja aina kun haluan, ja niin pitkään kuin haluan.
Tuo ei ole toimintatapamme täälläpäin, herra Capote.
Niin, ymmärrän minkälainen taakka, -
rajoittamattomat vierailut saattavat olla tälle laitokselle, -
ja ihmisille jotka maksavat sen.
Ja haluan tehdä selväksi, etten odota Leavenworthin kansalaisten -
kantavan tuota taakkaa.
Tämä on erikoislupa, jonka luulisi kelpaavan.
En ensin tiennyt minä pitäisin poikaasi, hänen ollessa puoliksi intiaani.
Mutta tein hänelle palveluksen. Laskin hänet valkoiseksi.
Olet kiltti ja antelias mies.
Levitä jalkasi.
Tätä tietä.
- Heipä hei. - Niin, päivää.
- Kiitos paljon kun autoit lakimiehen kanssa. - Ole hyvä vaan.
Olet varmaan todella epätoivoinen tarinan suhteen tullessasi tänne.
- Jos haluat tavata Perryn, mene vain. - Kiitos.
Jos haluatte mielipiteeni herra Capote, hän yrittää vedota mielenvikaisuuteen.
Ei mitään hätää.
Truman tässä, ystäväsi.